Edetään, vasemmalta oikealle alkaen sinusta, Leod.
Leod, hänelle kosijoiden teot
olivat inhottavia, vaikka hän olikin heidän kanssaan.
Leod rakasti Penelopea, ja toivoi koko ajan, että Penelope, mikäli Odysseus ei palaisi,
menisi naimisiin hänen kanssaan, ja synnyttäisi hänelle poikia.
Huntu!
Mutta nyt, testatessaan jousta, hän tajusi käsiensä olevan heikot,
pehmeät ja hellät.
Tuosta hetkestä hän tavoittelisi jotakin toista akaijinaista.
Hän ymmärsi, ettei Penelope ole enää hänen eikä hän tiennyt,
että Odysseus pian katkaisi hänen päänsä.
Tämä jousi murtaa sydämen monelta nuorelta.
On parempi kuolla, kun menetät elämän tarkoituksen, on parempi kuolla!
Älä sano, että kaikki muut epäonnistuvat, koska sinäkin.
Ilmeisesti äitisi ei kasvattanut sinusta jousimiestä.
Mutta toinen kruununtavoittelija yrittäköön nyt.
Sinun vuorosi.
Jos nyt autat minua, jotta oikeus voittaisi, elät vierelläni kuin omat poikani.
Käske palvelijoiden pysyä huoneissaan, ja sitten Eumeus ja sinä
lukitsette salin ovet, ettei kukaan karkaa. Nopeasti!
He olivat täynnä toivoa, mutta eivät saaneet jousta viritetyksi.
He eivät pystyneet. Jumalatar Athena teki sen jäykäksi.
Tuli Eurimachusin vuoro. Monin huokauksin sydämessään hän yrittää.
Hän ei ymmärtänyt, että jousi oli lumottu.
Menetit kaiken toivon häälahjasi suhteen, Eurimachus.
Olen hävinnyt, mutta katsotaan, mitä sinä voit tehdä.
Ystävät! Huomenna on pyhäpäivä Apollon kunniaksi. Jousimiehet! Lykätään kilpailua!
Hän antaa meille tarvittavan lujuuden.
Tänään on Apollon päivä, kuka siis voisi virittää jousen silloin?
Olette kaikki yrittäneet, jalot herrat. Antakaa minun nyt yrittää.
Jumala antaa huomenna voiton sille, kenelle hän haluaa.
Mutta sillä välin haluan koettaa, mitä entisistä voimistani on jäljellä.
Mitä olet saanut päähäsi? Oletko tullut hulluksi, vai?
Olet hullu. Et koskaan onnistu. Mutta vaikka onnistuisitkin, tiedä,
ettet lähde Ithacalta hengissä.
Miksi uhkailet noin, Antinous? Mitä pelkäät? Että vieras voittaa, ja ottaa minut pois?
- Se on mahdotonta Penelope! - Miksei hän siis saa yrittää?
Miksikö? Kysyt miksi! Ajatelkaapa, mitä ihmiset sanovat,
jos kerjäläinen voittaa tämän kilpailun:
Kerjäläinen onnistui siinä, mihin herra ei pystynyt!
Eumeus, anna jousi vieraallemme!
Herrat jatkavat huomenna. Huomiseen asti määrään vielä tässä talossa.
Hän lämmitti jousta tulella, ensin toisen puolen, sitten toisen.
Hän kosketteli sitä ja katsoi, olivatko madot syöneet sitä.
Totisesti, hän oli asiantuntija tai jousentekijä omassa maassaan.
Sanonpa teille, nuoret prinssit, jotka halveksitte häntä:
Jos minulla vain olisi tällainen onni,
voittaisin kilpailun!
Kuten me runoilijat kiristämme lyyran kielet,
niin tämä mies helposti viritti jättiläismäisen jousen,
ja se päästi äänen kuin pieni pääskynen.
Hulluutta!
Te koirat! Ette uskoneet, että koskaan palaisin Troijasta!
Te, jotka halusitte ryöstää vaimoni ja valtakuntani, tappaa poikani
ilman pelkoa jumalten vihasta tai ihmisten pilkasta!
Nyt, te kaikki olette tulleet tienne päähän, ja tapan teidät kaikki kuin koirat!
Telemakhos, älä edes ajattele säästäväsi heistä ketään!
Kukaan teistä ei lähde täältä elävänä!
Koston ja kauhun hetki oli saapunut.
Kuin pelästynyt lauma, he yrittivät
löytää pakoa kuolemasta. Mutta aita oli suljettu,
ja he vapisivat pelosta!
Jos olet todella Odysseus, joka palasi Ithacaan, niin kaikki mitä sanot, on totta.
Mutta kuule silti minua. Syyllinen makaa tässä tapettuna kädestäsi.
Antinous henkilökohtaisesti valmisteli häät!
Hän halusi hallita Ithacaa sen jälkeen, kun olisi tappanut Telemakhosin.
Antinous on nyt kuollut, ja me korvaamme sinulle kaiken tuhlaamamme.
- Ja mitä te maksatte minulle Eurimachus?
20 nautaa jokainen, pronssi, kultaa, mitä vain sanot, Odysseus.
Henkesi Eurimachus, se on kaikki mitä haluan, ja myös kaikkien muiden!
Takaisin, palvelijat. Ette voi lähteä täältä, Odysseuksen määräys!
Takaisin palvelijat! Te petitte tätä taloa kosijoiden kanssa!
Häpeämättömät nartut, haluatte paeta kuninkaan vihaa!
Haluatte pelastaa itsenne!
Avatkaa ovet. Päästäkää meidät ulos! Avatkaa!
Minä hävitän teidät kaikki!
Ulos, ulos kaikki!
Se oli viimeinen nuoli Odysseus, lopeta!
Huutoa. Suojaa tai pelastusta ei ollut kenellekään
koska Athena armottomasti sinetöi heidän sydämensä.
Niin linnutkin lentävät ympäriinsä pelästyttyään pilveä,
ja putoavat sitten maahan väsymyksestä ja haukat yhtäkkiä
laskeutuvat niiden kimppuun, ja ne katsovat kauhuissaan odottaen kuolemaa.
Filetius, tule nopeasti!
Tulkaa, koirat!
Zeus!
Kuin morsian itkien kuolevaa sulhastaan
ja luopuen hänestä suurella huokauksella kunnes sydämensä sulaa.
Odysseus lopetti. Hetki oli järisyttävä.
Telemakhos, lopeta. Se riittää.
Tässä on Mentor, hänen isänsä ystävä.
Se siitä, Odysseus. Et enää tarvitse voimaa ja rohkeutta,
joilla taistelit Helenistä Troijan muurien juurella.
Eikä se ollut Mentor, joka puhui terävästi,
vaan Athena, joka otti hänen hahmonsa.
Nyt, kun sait kotisi takaisin, mitä sinä teet? Itketkö?
Sinun täytyy tehdä se Odysseus, sinun täytyy tehdä se!
Kyllä, minun täytyy. Eumeus, Filoteus, ulos. Riittää jo.
Kuinka monta kertaa taivas itse varoitti sinua
noudattamaan ihmisten uskollisuutta ja ihmisarvoa.
Ymmärsit sen liian myöhään, kun takaisinmaksun aika tuli.
Itsepäisesti, ylpeänä, sokeana ja kuurona väität,
että jumalat antavat vastoinkäymiset, ja että he ovat huolimattomia,
joten sinun täytyy elää synnissä.
Mitä näimme, varoitti meitä:
Joka jakaa oikeutta, tietää,
että joskus veri voi reunustaa sääliä ja hänen kirkkaita silmiänsä.
Nyt täytettiin se, minkä jumalat päättivät täyttää.
Avaa se! Euriclea, avaa se! Voit taas avata sen!
Odysseus katseli ympärilleen, jos joku oli vielä elossa,
mutta he olivat kaikki veren huuhtomia, kuten kalat,
jotka kalastaja vetää maalle, pois sinisestä merestä,
ja ne kaipaavat päästä mereen maaten vieretysten hiekalla,
kunnes aurinko hitaasti lopettaa niiden elämän.
Ei häntä. Säästä hänet!
Näin vihasi Odysseus. Lauluni kertoo siitä ikuisesti.
Voit tappaa minut nyt, mutta myöhemmin se harmittaa sinua.
Laula mitä tapahtui, jotta ihmiset saavat tietää,
mikä on hyvää ja mikä pahaa ihmisten keskuudessa. Mene, olet vapaa.
Telemakhos, mitä sanoin sinulle, se tapahtui. Jouduimme tappamaan
nämä nuoret aateliset. Meillä ei ollut valinnanvaraa.
Kaikilla näillä onnettomilla on veljiä ja isät,
jotka on kohdattava, mutta ei nyt. Meidän täytyy saada aikaa.
Olen liian väsynyt kohtaamaan näiden perheiden vihan.
Meidän täytyy tehdä jotain. Telemakhos, kerää laulajia,
annetaan kaupungin luulla, että on vielä juhlat.
Nämä ovat uskottomia palvelijoita. Kertokoot he itse, miten he pettivät.
Lopettakaa! Euriclea sanoo, että he olivat uskollisia
vain noille pettureille, mutta annamme esimerkin muille!
Polvillenne!
- Odysseus, tahdotko, että he kuolevat? - Ei vielä!
Puhdistakoot ensin huoneen, ja kuljettakoot ruumiit pois.
Filetius, puhdista huone rikillä.
Mene kertomaan Penelopelle, mitä tapahtui. Odota!
Tuli. Tuo ensin tulta.
Penelope, miehesi on palannut. Odysseus on palannut!
Etkö kuule minua Penelope? Sanoin, että miehesi on palannut.
Olenko muuttunut? Minun täytyy valmistautua. Auttakaa minua!
Älkää pelätkö, tytöt, uskollisuutenne palkitaan.
Kuuletteko nuo äänet? En vieläkään näe valoa talossa.
Tuo on häälaulu. Ehkä kuningatar valitsi miehensä.
Hän ei voinut enää odottaa Odysseuksen paluuta.
Viime yönä tunsin hänet, mutta hän sulki suuni.
Jos puhun, hän varmaan tappaisi minut.
Tosi mies! Osaa piilottaa, mitä hänen mielessään on.
Viisas ja vaarallinen, ei luota kehenkään.
Kuin heräisi painajaisesta
kirkkaaseen aamuun, ja unohtaisi sitten kaiken.
Menkää!
Olet turvassa! Olet turvassa, poikani!
Äiti, mikset heittäydy hänen syleilyynsä?
- Tuon muukalaisenko? - Miksi sanot noin äiti?
En tunne tätä miestä. Poikani, eilen hän oli eri mies, kerjäläinen,
ja hetken kuvittelin nähneeni Odysseuksen.
Mutta hän sanoi minulle: "Olen Eton, Kreetalta."
Näin edessäni miehen, jota odotin 20 vuotta.
Hän valehteli minulle, kuin ei luottaisi minuun,
kuin olisin pettänyt häntä. Minä, joka olen hänen vaimonsa. Ja mitä varten?
Sen haluan kysyä. Olen vaiti kanssasi.
Odysseuksen vaimon on pysyttävä vahvana.
Mutta on työlästä niellä kaikki ilonkyyneleet
niin monen vuoden odottamisen jälkeen! Mitä haluat minusta?
Todiste siitä, että en ole muuttunut?
Sinulla on todiste. Mutta minäkin haluan yhden todisteen.
Sellaisen todisteen, joka kuuluu vain minulle ja hänelle.
Todistat minulle, ettet ole itsekään muuttunut,
jos muistat nuo muutamat onnelliset yhteiset vuodet,
kun et epäillyt minua, olenko sinun puolellasi.
Anna valmistaa minulle vuode.
Pyydän, olen hyvin väsynyt. Oma sänkyni.
Valmistakaa Odysseuksen sänky ja tuokaa se tänne.
Sitä sänkyä ei voi siirtää.
Kaikki tietävät, että se on rakennettu oliivipuun ympärille, mutta kukaan, et edes sinä,
Telemakhos tiedä, miksi, ja mitä se merkitsee meille.
Se oliivipuu oli aina rakas äidillesi.
Hän toivoi, että rakentaisin huoneen sen ympärille,
kaikki seinät sen ympärillä, leikkaisin oksat, tekisin katon ja sisäänkäynnin
ja että koko talo olisi sen puun ympärillä. Olimme vielä nuoria.
Et ollut edes syntynyt.
Kuin toiveajattelua maasta, jonka haaksirikkoutuva merimies näkee,
ja jonka lujaksi rakennetun laivan Poseidon murskasi merellä,
tuulilla ja valtavilla aalloilla,
niin oli nyt hänenkin toivonsa vaimonsa suhteen.
Hän voinut ottaa käsiään pois hänen ympäriltään.
Odysseus, älä jätä työtäsi kesken.
Vielä eräs henkilö odotti sinua kaikki nämä vuodet. Isäsi.
Mene hänen luokseen. Hän on vetäytytynyt vanhaan palvelusväen asuntoon,
eikä enää tule taloon. Käytä yö siihen,
ennenkuin perheet tulevat pyytämään kuolleitaan.
Odota tässä minua.
Isäsi on tullut vanhaksi, eikä hänellä ole voimaa odottaa sinua.
Hän ei tule enää kaupunkiin, vaan asuu palvelijoiden joukossa.
Nyt hän asuu niin villi, nukkuu lähellä tulta talvella,
lehtikasassa kesällä.
Kun yö saapuu, hän makaa ja huokaa vuoksesi.
Tulkaa!
Kuinka paljon muistoja. Olin lapsi kun isäni istutti nämä.
Kuinka paljon aikaa on kulunut!
Mutta jos on tarpeen, kaataisin ne.
- Herrani, täällä ei ole ketään. - Tiedän, missä hän on.
- Isä! - Poikani!
- Se on siis totta. Älähän nyt, nouse ylös. - Ei!
Poikani, sinä palasit vihdoin.
Minua satuttaa nähdä sinut tuollaisena, isä.
Olin kuningas, ja ainoa etuoikeus, minkä halusin säilyttää,
oli ettei minun tarvitsisi satuttaa sormiani piikkeihin.
Mutta olen säilyttänyt toisenkin. Katso!
Se on edelleen kunnossa, ja sen ainoani.
Siitä oli hyötyä pellon puhdistamisessa kivistä,
jotta voin viljellä sitä.
Uskon sinun käyttävän sitä tärkeämpiin asioihin.
Olen ollut talossa, ja tapoin kaikki petturit. Kaikki.
Olympuksessa on valtaa, jos etsit oikeutta!
Palvelijat valmistivat kylvyn Laertesille.
Vesi tuotiin kaukaa sillä välin, kun Telemakhos, Filetius ja Eumeus
vartioivat taloa aseineen.
Ja sinun on siis elettävä täällä kuin palvelija.
Kyllä, asun palvelijoiden kanssa kuin he. Vuoteeni on kasa olkia,
ja leipä ja juusto ovat ruokani, jonka valmistan
omin käsin työtä tekemällä aamusta iltahämärään,
mutta silti en ole palvelija, vaan olen elänyt kuin hovissa.
Ymmärrän mitä yrität sanoa. Olen luopunut kaikesta.
Sinne minä jätin Penelopen ja poikasi,
taistelemaan yksin vihollistemme väkivaltaa vastaan,
mutta pitkään en ollut ollut kuningas muutenkaan.
En ollut enää kuningas, koska jätin kuninkuuden sinulle.
Olit vielä lapsi, mutta jo vahva ja valmis.
Olit ovela kuin kettu, ja pidit vallasta. Minä en.
Joten luovuin valtaistuimestani.
Pian sen jälkeen lähdit Troijaan.
Odotimme sinua 10 vuotta.
Ihmiset pitivät huolta Penelopesta ja kunnioittivat häntä.
Hänen uskollisuutensa suojeli Telemakhostakin. Monta vuotta he olivat vaiti.
Äitisi odotti sinua, ja kuten monet muut,
minäkin aloin uskoa, että menetin sinut lopullisesti. Miten silloin saattoi pysyä vahvana ja taistella?
Herrani, kaikki on nyt hyvin, kun näet taas poikasi,
kuten toivoit kaikki nämä vuodet.
Dolius oli tosi kiltti minulle:
Hän auttoi minua, jotta tässä asumuksessa saatoin löytää
pienen pala onnea, jonka jumalat antoivat minulle.
Isä, olet säilyttänyt kuninkaalliset vaatteet.
Pukeudu niihin, sillä taistelu on vielä edessämme.
Pahuus tulee Ithacaan, kukaan ei tiedä, mistä.
Kirottu Penelope, joka petti heidät antaen väärää toivoa!
Muuten he eivät olisi olleet siinä talossa, meidän lapsemme!
Hän tuli kaukaisimpaan osaan saarta, jossa sikopaimenet elävät,
näyttäytyi palvelijoille, ja sitten pojalleen, joka saapui Pylosista,
ja joka meni heti samaan paikkaan, kun sai tietää.
Sitten he menivät taloon. Odysseus oli pukeutunut ryysyihin.
Kuin kerjäläinen, jolla on puukko. Kukaan ei tunnistanut häntä.
Lapset pilkkasivat häntä, kuin muitakin kerjäläisiä.
Jotkut potkivat häntä, mutta hänen rautainen sydämensä kesti kaiken.
Lopulta hän päätti milloin ja miten, ja hän kätki aseita poikansa kanssa.
Kuin Penelope, se hypokraatti, ehdotti kilpailua kosijoille:
Virittää Odysseuksen jousi, ja ampua nuoli kirveensilmien läpi.
Juoni oli Odysseusksen työtä. Ei kukaan lapsista pystynyt virittämään jousta.
Vain hän pystyi. Sitten hän ampui nuolen,
hyppäsi maahan nuolia ampuen, katseli ympärilleen, ja osui Antinousta rintaan.
Sitten tähdäten tarkasti hän ampui toisetkin, ja he kaatuivat
yksi kerrallaan. Hirveä verilöyly. Kuoleman karjaisut kaikuivat.
Maa höyrysi lämpimästä verestä.
Kukaan ei karannut.
Antinous, poikani. Antinous!
Osoitettuaan vainajille kunnioitusta, isät ja veljet kostavat heidän puolestaan.
Antinous!
- He olivat rikkainta eliittiä. - Heillä on paljon omaisuutta,
mutta se ei riittänyt. Teljettynä taloon. Veri virtaa läpi saaren.
Miksi välitämme, kun meillä ei ole tekemistä sen kanssa!
Lähdetään, isä, ennen kuin uutiset saavuttavat muut saaret.
Surmattujen sukulaiset voivat saada apua muualta.
On parempi, että saamme sitä ensin, se aiheuttaa meille vähemmän harmia.
Tänään päätetään, kuka Ithacaa hallitsee .
Kuinka kauan tämä kilpailu vielä kestää?
Poikani, kuule minua. Älä ymmärrä minua väärin. Minä en pelkää.
Mitä iloa on vanhalle miehelle saada mahdollisuus taistella,
ja keille kuolema on kunniakkaampi, kuin sankareille, mutta sinä,
joka yksin puolustat oikeutta, mitä hyötyä sinulle on,
jos et täytä oikeudenmukaisuutta?
Jumalat suojelivat sinua tähän asti, mutta nyt on hiljaisuus ympärilläsi.
Isäntä, älkäämme tehkö vääryyttä,
ja vuodattako verta ensimmäisenä! Sinä puolustit kotisi kunniaa,
mutta nyt heidän tahtonsa on kostaa asein
heidän poikansa ja veljensä, jotka tapoimme.
Tarjoa heille kunniallista rauhaa.
Jos he eivät hyväksy sitä, me taistelemme!
Odottakaamme heitä täällä, ja tarjotkaamme heille rauhaa.
Ehkä jumala estää uuden verilöyly, ja ehkä he
antavat oikeutuksen sille, mitä olette tehneet, ja oikeuden kuninkuuteesi.
Ei! Rauhaa ei ole koskaan ilman taistelua ensin.
Jos peräännymme nyt, he jahtaavat meitä ikuisesti!
Teidän täytyy sitoutua oikeuteen, Ithacalaiset. Poikanne tapettiin,
heidät tappoi villi sika, kunniaton mies!
Liian nuorena hänestä tuli hallitsija, ja tämä on seurausta hänen vallastaan!
Nämä pojat eivät menneet sotaan, ja hän tappoi heidät kaikki omin käsin!
Ja kahdesta Ithacan aatelissuvusta yhtään jälkeläistä ei jäänyt eloon!
Hän palasi, mutta poikamme eivät palaa koskaan. Mihin hän jätti aluksensa?
- Mistä hän sai armeijansa? - Kerätkää palvelijanne!
Antakaa heille aseet. Lähettäkää sotakutsu kaikille naapurimaiden aatelisille,
joiden lapset julmasti teurastetaan kuin meidän!
Lyököön armeija hänet!
Palakoon hänen talonsa ja omaisuutensa. Vaviskoon hänen väkensä!
Haliters, Mastorin poika, puhui heille:
Minä näin menneisyyden ja tulevaisuuden.
Siispä viisaasti ajateltuani nyt puhun. Kuulkaa minua Ithacalaiset.
Näiden tapahtumien syynä on teidän pelkonne. Ette kuunnelleet minua,
ette myöskään Mentoria, joka yritti lopettaa poikienne hulluuden.
Vakavista virheistä seurasi tyhmyyttä ja ylpeyttä,
joka sai himoitsemaan vaurautta ja häpäisemään suuren sankarin vaimon.
Nyt tehkää näin: Kuunnelkaa minua!
Älkää lähtekö, ettei enemmän vahinkoa tapahtuisi.
Sinä pahantekijä, väärä profeetta, emmekö siis kostaisi poikiemme edestä?
Akaijit! Tehtävänne on rangaista Odysseusta. Mitä odotatte?
Hän pakenee Pylosiin tai Spartaan, jossa hänellä on mahtavia liittolaisia.
Ei, hän on edelleen Ithacassa, minä näin. Hän meni poikansa ja kahden palvelijan
kanssa erääseen vanhaan asumukseen ennen aamunkoittoa.
Jos on totta, mitä sanot, kohdataan hänet, kun hän on vielä heikko!
Älkäämme hukatko enää aikaa. Tämä on merkki jumalilta!
Athena sanoo isälleen, isä Zeusille:
Mitä ajattelet, herrani? Haluatko vielä jatkaa
tätä sotaa, vai asettaa rauhan osapuolten välille?
Kultaseni, isä vastaa, miksi kysyt tuollaista?
Etkö sinä yksin järjestänyt Odysseuksen paluun?
Antakaamme heille unohdus, sanoo Athena.
Antakaamme heille rauha ja unohdus, sanoo isä.
Lopeta Laertes! Uusi verilöyly on turhaa. Emme tarvitse lisää verta.
Sanon teille, emme tarvitse lisää verta!
Vallitkoon rauha. Tarjoa loukatulle osapuolelle hyvitys,
ja eläkää rauhassa. Eläkää rauhassa keskenänne ikuisesti.
Eläkää rauhassa keskenänne ikuisesti.
Vielä erään asian Athena kehitteli.
Hän lähetti suloisen unen Icariuksen tyttärelle, joka oli ojentautunut selälleen,
jalat väsyneinä, Ambrosian öljyllä
jumalatar puhdisti hänen kasvonsa ja teki hänet vieläkin kauniimmaksi,
norsunluuta valkoisemmaksi.
Outoa. Minusta tuntuu, ettei meillä enää ole tällaisia öitä.
Että tunnen, mutta en ole surullinen.
Kuinka monena yönä kuvittelin puhuvani kanssasi.
Kysyin jumalilta, ja he vastasivat minulle monia asioita,
joita on vaikea selittää. Mutta sinun rakkautesi selittää.
Joka kerta kun toivoit sänkysi olevan valmis.
Älä pelkää kertoa minulle, mitä ajattelet,
tai mitä jumala laittaa mieleesi. Olen aina siellä.
Pian lähden taas merelle, Tiresias kertoi minulle.
Hän sanoi minulle, etten löytäisi rauhaa ennenkuin tulisin paikkaan,
jossa ihmiset eivät tee rikoksia, eivätkä suolaa ruokaansa,
eivätkä tunne laivoja, eivätkä soutajien väsymystä.
Tulen ymmärtämään löytäneeni sen, mitä etsin tarvitsematta kysyä.
Sitten työnnän airon maahan,
uhraan Poseidonille, ja palaan.
Kuolema on lempeä, se tulee mereltä, ja löytää minut täältä,
tyynessä vanhuudessa siunattujen ihmisten keskellä.
Näin Tiresia ennusti. Se on täytettävä.
Kohtalomme on jumalten käsissä,
ja kun se toteutuu, emme voi tehdä mitään muuta,
vain katsella ja kuunnella,
kuin olisimme menossa tai tulossa takaisin,
syntyisimme tai kuolisimme.
Näin hän sanoi ja jumalatar kuuli häntä. Sitten hän lensi Olympukselle,
jossa sään sanotaan olevan aina jumalille suotuisa.
Tuulet eivät koskaan puhalla kovasti, sade ei kastele,
mutta tyyneys levittäytyy kaikkialle,
ja kirkas valo vallitsee.